Jag eskorterar honom ut.
Ja, professorn.
Fortsätt, allihopa!
Jag kanske förbannade henne, kanske inte. Varför bryr du dig?
Jag svor på att skydda dig. Jag svor den obrytbara eden.
Jag behöver inget skydd. Jag blev utvald till det här.
- Jag tänker inte svika honom. - Du försöker dölja din rädsla, Draco.
- Låt mig hjälpa dig. - Nej! Det här är mitt uppdrag.
Den obrytbara eden? Är du säker på att Snape sa det?
- Hur så? - Det går inte att bryta den eden.
Jag anade nästan det.
Jag förstår inte. Tusan också!
Jag saknar dig.
- Så sött. - Hon vill bara hångla hela tiden.
- Mina läppar blir helt nariga. - Jag tror dig.
Vad händer om man bryter den obrytbara eden?
Man dör.
Har Malfoy Draco fått ett uppdrag av Voldemort?
Kanske låtsades Snape att hjälpa Draco för att ta reda på vad han gör?
- Det lät inte så. - Han har kanske rätt. Att svära den...
Vi måste lita på Dumbledores omdöme. Han litar på Snape, då gör jag det med.
- Dumbledore kan göra misstag... - Du är förblindad av hat.
Folk försvinner varje dag, Harry. Vi kan bara lita på ett fåtal personer.
Om vi börjar slåss mot oss själva, är vi körda.
Gapa.
Litar du inte på mig?
- Den var god. - Jag ska bara...
- Paj? - Nej, tack.
Du får förlåta Remus. Hans skick har sitt pris.
- Men mår du bra, mr Weasley? - Vi blir alla förföljda.
Molly lämnar sällan huset. Det har inte varit lätt.
- Kom min uggla fram? - Ja, det gjorde den.
Om Dumbledore ska resa iväg, är det kanske så han vill ha det.
När det gäller Draco Malfoy... vet jag lite mer.
Jag skickade en agent till Borgin och Burkes. Utifrån det du beskrev-
-så är objektet, som Draco är så intresserad av, ett borttrollningsskåp.
De skapades när Voldemorts makt började växa. Man förstår varför.
Om Dödsätarna knackade på, kunde man bara kliva in och försvinna ett tag.
De kan ta dig vart som helst. De är dock luriga. Väldigt nyckfulla.
- Vad hände med Borgin och Burkes skåp? - Inget. Det står kvar.
- Det smakade utsökt, Molly. - Vill ni inte stanna?
- Första natten i cykeln är värst. - Remus?
Älskling?
- Har Ron gått och lagt sig? - Nej, inte än.
Ditt skosnöre...
God jul, Harry.
God jul.
- Nej, Harry! - Remus!
Ginny!
Jag dödade Sirius Black!
Kommer ni och tar mig?
Harry?
Stupefy!
Harry!
Ginny!
Molly...
De kommer åt dig för lätt. Du hade tur som inte blev dödad.
- Du måste inse vem du är, Harry. - Jag vet vem jag är.
Förlåt.
- Ska vi gå nån annanstans? - Det är min Won-Won.
Ursäkta, jag måste gå och kräkas.
Är det sant att professor Merrythought ska gå i pension?
Det kan jag inte berätta. Tack för ananasen, det är min favorit.
Hur kunde du veta det?
Intuition.
Jösses, är det redan läggdags? I säng med er nu, allihop.
Akta dig, Tom. Du vill inte bli påkommen efter läggdags.
Har du nåt på hjärtat?
Jag kom inte på nån annan att gå till. De andra professorerna...är inte som du.
- De kanske missförstår mig. - Fortsätt.
Jag var på biblioteket härom kvällen, i den avspärrade delen.
Jag läste nåt ganska märkligt om en ovanlig magi.
Jag tänkte att du kunde upplysa mig.
Den hette, vad jag förstod...
Jag känner inte till nåt sånt.
Jag skulle aldrig berätta om den ändå. Ut härifrån nu, och nämn den aldrig mer!
Förvirrad? Det borde du vara.
- Jag förstår inte. Vad hände? - Det där är nog mitt viktigaste minne.
Men det är också en lögn.
Minnet har gjorts om, av samma person som det tillhör - professor Snigelhorn.
- Varför göra om sitt eget minne? - Han verkar skämmas över det.
Men varför?
Du känner nu professor Snigelhorn.
Nu vill jag att du får honom att avslöja sitt riktiga minne, på alla sätt du kan.
Jag känner honom inte så väl.
Det här minnet betyder allt. Utan det, är vi blinda.
Utan det lämnar vi världens öde åt slumpen.
Du har inget val. Du får inte misslyckas.
Läs på om motgift till nästa gång.
Jag berättar mer om besoarer nästa gång. Gå nu! - Glöm inte din råttsvans, Elise.
Är det inte självaste prinsen av trolldrycker? Vad för dig hit?
- Jag skulle vilja ställa en fråga. - Fråga på du.
När jag var i biblioteket härom dagen-
-stötte jag på nåt ganska udda om en ovanlig sorts magi.
- Ja? Vad var det för magi? - Jag minns inte namnet exakt.
Finns det nån sorts magi som du inte får lära ut?
Jag är trolldrycksmästare, Harry. Du bör nog fråga professor Snape.
Vi går inte så bra ihop. Vad jag menar är...
...att han inte är som du. Han kan missförstå mig.
Ja, det finns inget ljus utan mörker. Detsamma gäller magi.
Själv väljer jag att leva i ljuset. Du bör nog göra detsamma.
Sa du så till Tom Riddle när han kom och ställde frågor?
Dumbledore ligger bakom det här, inte sant?
Inte sant?
Ja? Jaså, det är du, Potter.
Förlåt, men jag är upptagen.
Den är vacker, eller hur? Månen.
Gudomlig. Har du ätit lite nattgodis?
- De låg på din säng, så jag tog en. - Eller 20?
- Jag kan inte sluta tänka på henne. - Började inte hon gå dig på nerverna?
Jag tror att jag älskar henne.
Så bra...
- Tror du att hon vet att jag finns? - Det hoppas jag, så som ni har hånglat.
Hånglat? Vem pratar du om?
- Vem pratar du om? - Romilda, såklart. Romilda Vane.
Väldigt roligt...
- Vad gör du? - Jag skämtar inte. Jag är kär i henne.
- Har du nånsin träffat henne? - Nej. Kan inte du presentera mig?
Kom, Ron. Jag ska presentera dig för Romilda Vane.
Förlåt, jag skulle inte störa dig om det inte var absolut nödvändigt.
- Var är Romilda? - Vad är det med Wimby?
- En jättestark kärleksdryck. - Det är bäst att ni kommer in.
- Kan inte du lösa det här själv, Harry? - Det här kräver nog mer erfarenhet.
- Hej, sötnos. Nåt att dricka? - Du har nog rätt.
Förlåt för tidigare, professorn. Det blev ett litet missförstånd där.
Ingen fara, det är glömt nu. Eller hur?
Du måste vara trött på alla frågor om Voldemort.
Använd inte det namnet!
Varsågod, botten upp. Det är nåt stärkande för nerverna.
- Vad hände? - En jättestark kärleksdryck.
- Jag mår jättedåligt. - Du behöver nåt uppiggande.
Vi har honungsöl, vin, mjöd.
Jag hade andra planer för den här, men under rådande omständigheter...
Varsågod, Potter. För livet!
Ron!
Gör nånting, professorn.
Jag förstår inte.
Kom igen, andas.
Tjejer... De tar livet av mig.
Smart av dig att använda en besoar.
Du måste var stolt, Horace.
- Ja, väldigt stolt. - Det Potter gjorde var heroiskt.
- Men varför var det nödvändigt? - Det undrar jag också.
Det här verkar vara en gåva, Horace. Minns du vem du fick den av?
Den har en lätt doft av likör och sherry...när den inte är förgiftad.
- Jag hade faktiskt tänkt att ge bort. - Till vem?
Till dig, rektorn.
Var är han? Var är min Won-Won? Har han frågat efter mig?
- Vad gör hon här? - Vad gör du själv här?
- Jag råkar vara hans flickvän. - Jag råkar vara hans...vän.
Lägg av. Ni har inte pratat med varandra på flera veckor.
- Nu helt plötsligt är du intresserad. - Han har blivit förgiftad, ditt pucko.
Dessutom har jag alltid varit intresserad.
Ser du? Han känner min närvaro.
Oroa dig inte, Won-Won. Jag är här.
Hermione...
Det är inte lätt att vara ung och känna kärlekens smärta.
Kom nu, allihopa. Mr Weasley är i goda händer.
Det var på tiden.
Tack.
Tyst med dig.
Sluta, Ron. Du gör så att det snöar.
Berätta hur jag gjorde slut med Lavender en gång till.
Hon besökte dig på sjukhuset.
Ni pratade...
Det var ingen vidare lång konversation.
Det är skönt att vara av med henne, men verkar hon inte lite förbannad?
Ja...det gör hon faktiskt.
Du säger att du inte kommer ihåg nånting från den kvällen. Inget alls?
Jag minns nånting...
Fast det kan inte stämma. Jag var ju helt vimsig.
Vimsig...
Harry...
Där är Katie. Katie Bell.
Hur är det, Katie?
Jag vet vad du kommer att fråga, Harry. Jag vet inte vem som förbannade mig.
Jag har verkligen försökt att minnas.
Men det går inte.
Katie...
Jag vet vad du gjorde, Malfoy. Du förtrollade det, inte sant?
Sectumsempra!
Vulnera Sanantur.
Du måste göra dig av med den. Idag.
Ta min hand.
Det är "Vid-behov-rummet".
Vi måste gömma Halvblodsprinsens bok. Där ingen nånsin hittar den.
Inte ens du.
Vad var det?
Du ser. Man vet aldrig vad man kan hitta här uppe.
Blunda. På så sätt kan du inte frestas.
Slut ögonen.
Det kan stanna här uppe också om du vill.
- Har du och Ginny gjort det än? - Vad?
- Gömt boken. - Ja.
Fortfarande ingen tur med Snigelhorn, förstår jag.
Tur... Där har vi det. Jag behöver bara lite tur.
- Nå, hur känns det? - Fantastiskt.
Helt fantastiskt.
Kom ihåg att Snigelhorn vanligtvis äter tidigt, tar en promenad...-
- ...och återvänder sen till kontoret. - Jag är med. Jag går ner till Hagrid.
Nej, du måste prata med Snigelhorn. Vi hade en plan.
Jag vet, men Hagrid känns helt rätt.
Jag känner att det är där man ska vara. Förstår ni vad jag menar?
- Nej. - Lita på mig. Jag vet vad jag gör.
Hej!
- Vid Merlins skägg, Harry! - Förlåt, jag borde visat att jag kom.
Harklat mig eller hostat. Du trodde väl att jag var professor Sprout?
Vad får dig att tro det?
Beteendet. Du smög runt, hoppade till när du såg mig...
Är det där Tentacular-blad? De är väl väldigt värdefulla?
Tio galleoner med rätt köpare. Jag sysslar ju inte med såna affärer.
Men man har ju hört rykten. Mina intressen är helt akademiska.
De här växterna har alltid skrämt mig.
- Hur tog du dig ut ur slottet? - Genom huvudporten.
Jag skulle precis besöka min vän Hagrid, så om du ursäktar, så måste jag gå.
Harry! Det blir snart mörkt.
- Jag kan inte låta dig gå ensam. - Följ med mig då.
Jag insisterar att du följer med mig tillbaka till slottet, omedelbart!
Det vore kontraproduktivt.
Vad får dig att säga så?
Ingen aning.
Vid Merlins skägg! Är det där en riktig Acromantula?
En död, tror jag.
Gode Gud! Hur lyckades du döda den?
- Döda den? Han var min äldsta vän? - Förlåt, jag...
Det gör inget. Du är inte den enda.
Spindlar är missförstådda djur.
- Ögonen gör nog folk nervösa. - För att inte tala om käftarna.
Ja, dem med kanske.
Hagrid... Jag vill inte vara okänslig, men en Acromantulas gift är sällsynt.
Skulle jag kunna få ta lite, endast av akademiska skäl?
- Ja, han behöver det ju inte längre. - Precis min tanke.
Jag har alltid ett par flaskor med mig till situationer som de där.
En gammal...trolldrycksmästarvana.
Jag önskar att ni hade sett honom i sina bästa dagar. Han var ståtlig.
Mycket ståtlig.
- Ska jag säga några ord? - Ja.
- Han hade familj, antar jag? - Ja.
- Farväl... - ...Aragog.
Farväl, Aragog.
Konung av arachniderna.
Din kropp skola förmultna...
...men din ande lever vidare.
Din mänskliga vän skall finna tröst i sin förlust.
Somna' in, och hans stav gick itu
Det var synd
Jag fick honom som ägg. Han var inte större än en pekines när han kläcktes.
Vad sött! Jag hade en fisk en gång - Francis. Han stod mig väldigt nära.
När jag kom ner en eftermiddag... så försvann han. Poff!
- Det var väl märkligt? - Ja, men så är väl livet.
Man lever på, och så plötsligt... Poff!
Det var en elev som gav mig Francis.
En våreftermiddag stod skålen där. Det var bara några centimeter vatten i.
På ytan flöt det ett kronblad.
Jag såg på när det sjönk... och precis innan det nådde botten...
...så förvandlades det...till en fisk.
Det var vacker magi. Underbart att beskåda.
Kronbladet kom från en lilja.
Din mor.
Dagen då jag kom ner för trappan... Dagen då skålen var tom...
...var dagen din mor...
Jag vet varför du är här.
Men jag kan inte hjälpa dig.
Det skulle ruinera mig.
Vet du varför jag överlevde, professorn? Natten då jag fick det här.
Tack vare henne... För att hon offrade sig själv.
För att hon vägrade att flytta på sig. Hennes kärlek var starkare än Voldemort.
- Nämn inte hans namn. - Jag är inte rädd för hans namn.
Jag ska berätta en sak.
Nåt som andra bara har kunnat gissa.
Det är sant. Jag är den utvalde.
Endast jag kan förgöra honom, men jag måste veta vad Tom Riddle frågade dig-
-och jag måste veta vad du svarade. Var modig, professorn.
Var modig som min mor.
Annars vanhedrar du henne.
Annars dog hon för gäves.
Annars förblir skålen tom. För alltid.
Snälla, tänk inte illa om mig när du ser det.
Du anar inte hur han var, redan då.
Jag var i biblioteket härom kvällen, i den avspärrade delen.
Jag läste nåt ganska märkligt om en ovanlig magi.
Den hette, vad jag förstod... Horrokrux.
- Hur sa? - Horrokrux.
Jag stötte på termen när jag läste... men jag förstod den inte riktigt.
Jag vet inte vad du läste, men det här är mycket mörka saker.
Det är därför...jag kom till dig.
En horrokrux är ett objekt, i vilket en person har förseglat en del av sin själ.
Jag förstår inte hur det fungerar.
Man delar sin själ och gömmer ena delen i ett föremål.
På så vis är man skyddad om ens kropp blir förstörd.
Den del av själen som är skyddad lever vidare.
Med andra ord, man kan inte dö.
- Hur delar man sin själ? - Det vet du nog redan, Tom.
Mord.
Ja, ett mord sliter itu själen. Det är ett brott mot naturen.
Kan man bara dela den en gång? Varför inte sju?
Sju? Vid Merlins skägg, Tom. Är det inte illa nog att döda en person?
Slita själen i sju delar?
Det här är väl bara rent hypotetiska tankar, Tom?
Självklart.
Det blir vår lilla hemlighet.
- Det är värre än jag befarade. - Lyckades han göra en horrokrux?
- Han lyckades inte bara en gång. - Vad är de exakt?
Det kan vara vad som helst. De mest vardagliga sakerna.
En ring, till exempel. Eller en bok.
Tom Riddles dagbok.
För fyra år sen gav du mig den här från Hemligheternas kammare.
Jag visste redan då att det var en mycket mörk och mäktig sorts magi.
- Dock inte hur mäktig. - Ringen, då?
Den tillhörde Voldemorts mor. Svår att hitta, men ännu svårare att...förstöra.
- Men om man förstör alla horrokrux... - ...så förgör man Voldemort.
De kan ju vara var som helst.
Ja, men magi, särskilt mörk magi...
...lämnar spår.
- Det är ditt du ska resa, eller hur? - Ja.
Jag tror att jag har hittat en till. Men jag kan inte förstöra den ensam.
Än en gång, måste jag begära för mycket av dig, Harry.
Har du nånsin funderat över ifall du tar för mycket för givet?
Har det nånsin slagit dig att jag inte vill göra det här mer?
Det är inte relevant. Jag diskuterar inte det här, Severus.
Du gick med på det. Slutdiskuterat.
Harry...
Du behöver raka dig, min vän.
Ibland glömmer jag hur fort du växer.
Ibland ser jag fortfarande den lilla pojken från skrubben.
Förlåt för min sentimentalitet, Harry. Jag är en gammal man.
Du ser ut som du alltid har gjort.
Liksom din mor, är du mycket vänlig. En underskattad egenskap, tyvärr.
Platsen vi ska till är mycket farlig.
Du skulle få göra mig sällskap, och det ska du få, men på ett villkor:
Du måste göra allt jag säger åt dig, utan att ifrågasätta nåt.
Förstår du vad jag säger?
Om du ska gömma dig, gör du det. Om du ska springa, gör du det.
Om du ska lämna mig och rädda dig själv, gör du det.
Lova, Harry.
- Jag lovar. - Ta min arm.
Man kan väl inte transferera här?
Det har sina fördelar att var mig.
Här är det.
Ja... Här har det utövats magi.
En uppoffring måste göras för att komma in. För att försvaga inkräktare.
- Du skulle ha låtit mig göra det. - Nej, ditt blod är mer värdefullt.
Voldemort lär inte ha gjort det lätt att hitta hans gömställe.
Det finns nog försvarsfällor.
Försiktigt.
Där är den.
Frågan är bara hur vi tar oss dit.
Kan du var vänlig och...
- Tror du att horrokruxen är där i? - Ja.
Det måste drickas. Allt måste drickas upp.
Kommer du ihåg villkoren? Den här drycken kan förlama mig.
Jag kan glömma vad jag gör här. Jag kanske ber om nåd.
Du får inte ge med dig. Du måste se till att jag dricker upp allt.
Om du så måste tvinga i mig det. Förstått?
- Varför kan inte jag dricka det? - Jag är inte lika värdefull som du.
Du är i god form, Harry.
Professorn?
Kan du höra mig?
Du måste fortsätta dricka.
- Sluta. - Det slutar om du fortsätter dricka.
- Tvinga mig inte. - Jag är ledsen.
Döda mig!
Bara en till, jag lovar.
Jag lovar att göra som du säger.
Snälla!
Harry...
- Vatten... - Vatten.
Titta, du gjorde det.
Harry... Vatten.
- Aguamenti. - Vatten...
Lumos.
Lumos Maxima!
Stupefy!
- Sectumsempra! - Harry...
Harry...
Partis Temporus!
Gå till era hus! Inget sölande!
Du måste till sjukhuset. Till Madam Pomfrey.
Nej...
Väck Severus och berätta vad som har hänt.
Prata inte med nån annan. Severus, Harry.
Göm dig här under, Harry.
Du får inte prata eller visa dig för nån utan min tillåtelse.
Du måste stanna där nere. Gör som jag säger, Harry.
Lita på mig.
Godkväll, Draco.
- Vad för dig hit denna fina kväll? - Vem är här mer? Jag hörde dig prata.
Jag pratar ofta med mig själv. Jag finner det mycket användbart.
Har du alltid varit själv, Draco?
Du är ingen lönnmördare, Draco.
Du vet inte vad jag har gjort!
Du försökte få Katie Bell att ge mig ett förtrollat halsband.
Du förgiftade en flaska mjöd.
Förlåt, men handlingarna var så svaga att de inte kändes helhjärtade.
Han litar på mig. Jag blev utvald.
- Jag ska göra det lätt för dig. - Expelliarmus!
Mycket bra.
Du är inte ensam. Det finns fler.
Hur?
Borttrollningsskåpet i "Vid-behov-rummet". Jag lagade det.
- Låt mig gissa, det har en tvilling. - På Borgin och Burkes.
De skapade en passage.
För många år sen kände jag en pojke som bara tog fel beslut.
- Snälla, låt mig hjälpa dig. - Jag vill inte ha din hjälp.
Jag måste göra det här.
Jag måste döda dig. Annars dödar han mig.
Ser man på...
Bra gjort, Draco.
Godkväll, Bellatrix.
- En presentation vore väl på sin plats? - Gärna, Albus...
...men vi har lite ont om tid.
Gör det!
Han har inte stake nog. Precis som sin far.
- Låt mig göra slut på honom. - Nej, pojken måste göra det!
Det här är din stund. Gör det.
Kom igen, Draco. Nu!
Nej.
Severus?
- Snälla... - Avada Kedavra.
Hagrid!
Snape! Han litade på dig!
- Fortsätt! - Incarcerous!
Slåss tillbaka, din fegis!
Nej! Han tillhör Mörkrets herre.
Sectumsempra!
Hur vågar du använda mina egna formler mot mig, Potter?
Ja, jag är Halvblodsprinsen.
Potter... Med tanke på vad som har hänt...
Om du skulle vilja prata med nån...
Du bör känna till att professor Dumbledore...
...brydde sig mycket om dig.
Tror du att han hade gjort det? Draco.
Nej...
Nej, han sänkte sin stav.
Det var Snape i slutändan. Det var alltid Snape.
Jag gjorde ingenting.
Den var inte äkta. Öppna den.
"Till Mörkrets herre:"
"Jag är död när du läser detta, men det var jag som upptäckte dina hemligheter."
"Jag tänker förstöra den riktiga horrokruxen snarast möjligt."
"Jag har mött döden i hopp om att du ska vara dödlig när du möter din jämlike."
"R.A.B."
- R.A.B.? - Jag vet inte.
Men de har den riktiga horrokruxen.
Vilket innebär att allt var för gäves. Allt.
Ron har inget emot det. Du och Ginny, alltså.
Men jag skulle minimera hånglet när han är i närheten.
Jag kanske inte återvänder, Hermione.
Jag måste avsluta vad Dumbledore påbörjat. Jag vet inte var jag hamnar.
Men jag berättar för er var jag är, så gott jag kan.
Jag har alltid beundrat ditt mod, Harry, men ibland kan du vara riktigt krokad.
Tror du verkligen att du kan hitta alla horrokrux på egen hand?
Du behöver oss, Harry.
Jag har aldrig tänkt på hur vackert det är här.
Svensk text: SSG - SweSUB Group Memnock
www.SweSUB.nu - För bättre texter